I sidste afsnit:
Jeg har knap nok dræbt nogen her.
Er du i Firenze for Roman?
Roman taler til Studiolo på fredag. Tag med.
- Hvilken usømmelighed tiltaler dig? - Din, dr. Fell.
Vil du vride mig i en ubehagelig stilling?
Jeg vil rette dig ud.
Snegle kan lide at spise med andre. Gid det kunne være Will Graham.
Er Will Graham i live?
Will var ingen erstatning for terapi.
Hvad har du gjort, Hannibal?
Abigail...
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre, så jeg gjorde, som han sagde.
Hvor er han?
Det var meningen, at du skulle tage af sted.
Vi kunne ikke tage af sted uden dig.
Tiden blev ført tilbage. Tekoppen, jeg smadrede, samlede sig igen.
Der blev plads til Abigail i din verden.
Forstår du det? Der blev gjort plads til os alle. Sammen.
Jeg ville overraske dig.
Og du... Du ville overraske mig.
Jeg lod dig kende mig. Se mig.
Jeg gav dig en sjælden gave. Men du ville ikke have den.
- Gjorde jeg ikke? - Du ville nægte mig mit liv.
Nej, nej... Ikke dit liv.
Så ville du tage friheden fra mig. Lukke mig inde i en fængselscelle.
Tror du, du kunne ændre mig, som jeg har ændret dig?
Det har jeg allerede gjort.
Skæbnen og omstændighederne har ledt os tilbage til dette øjeblik.
Når tekoppen går i stykker.
Jeg tilgiver dig, Will. Vil du tilgive mig?
Nej, lad være...
Du kan få det hele til at forsvinde. Læn hovedet tilbage.
Luk øjnene. Gå ud i den stille bæk.
- Hvordan har du det? - Jeg er tørstig.
Det er en her, der er ivrig efter at besøge dig.
De sagde, han lige vidste, hvordan han skulle skære mig.
De sagde, det var kirurgisk.
- Han ville have, at vi overlevede. - Han efterlod os til at dø.
Men det gjorde vi ikke. Han skulle tage mig med.
Vi skulle alle af sted sammen. Han havde gjort plads til os.
- Abigail. - Hvorfor løj du for ham?
At det forkerte var det rigtige at gøre, var for grusom en tanke.
Han gav dig chancen for at tage det tilbage, og du løj bare.
Ingen var nødt til at dø.
Det er svært at forstå, hvad der ville være sket -
- hvad der kunne ske, og hvad der faktisk skete i en anden verden.
Jeg har svært nok ved at håndtere denne verden.
Jeg håber, nogle af de andre verdener er lettere for mig.
Alt det, der kan ske, sker.
Det skal ende godt, og det skal ende dårligt.
Det skal ende på alle mulige måder.
- Det her er måden, det endte for os. - Vi har ingen slutning.
Han har ikke givet os en endnu. Han vil have, at vi finder ham.
Efter alt hvad han har gjort, ville du så stadig gå til ham?
Hvis alt, der kan ske, sker, så kan man ikke gøre noget galt.
Man gør bare det, der er meningen.
Når vi har forladt dette liv, vil jeg altid have dette sted.
I dit mindepalads?
Paladset er stort, selv efter middelalderlig målestok.
Foyeren er det normanniske kapel i Palermo.
Alvorligt, smukt og tidløst.
Med én påmindelse om dødelighed, et kranie indgraveret i gulvet.
Otte måneder senere
Det normanniske kapel Palermo i Italien
Selv i en oplyst verden kommer vi hertil for at føle os nærmere Gud.
- Føler du dig nærmere Gud? - Det er ikke Gud, jeg vil finde.
Tror du på Gud?
Det, jeg tror på, er nærmere science fiction end noget i Bibelen.
Alle ved det, men ingen siger det.
Gud vil ikke gøre en pind for at besvare nogens bønner.
Gud kan ikke frelse nogen af os, fordi det ikke er elegant.
Elegance er vigtigere end lidelse. Det er Hans værk.
- Taler du om Gud eller Hannibal? - Hannibal er ikke Gud.
Han havde ikke moret sig ved at være Gud.
At trodse Gud er hans måde at more sig på.
Intet ville glæde Hannibal mere, end hvis taget kollapser under en messe.
Fulde bænke, et kor der synger. Han ville elske det.
Og han tror, at Gud også ville elske det.
Er det ham?
- Hvad sagde han? - Han sagde, han vil tale med dig.
Signor Graham...
Efterforsker Rinaldo Pazzi. Questura di Firenze.
- Du er langt fra Firenze. - Du er langt fra Baltimore.
Jeg har læst alt, hvad jeg kunne finde om FBI's profileringsmetoder.
- Jeg har læst, at du var i fængsel. - Læs videre. Jeg blev frikendt.
Du kommer til Palermo, og meget snart bliver der fundet et lig.
Præsten i Cappella dei Normanni sagde, du har tilbragt meget tid der.
- Jeg har bedt. - Man kan finde trøst i bøn.
Det giver dig en distinkt følelse af, at du ikke er alene.
Ciao.
Er Will Graham her på grund af liget eller omvendt?
Hvorfor er du her?
Jeg er som dig. Jeg gør det, du gør. Vi deler fantasiens gave.
Jeg har ar som en mand, der greb bladet på sin gave.
Du tog fat i den forkerte ende.
De øjeblikke, når forbindelsen dannes, er min største glæde.
- At vide. - At vide. Ikke føle, ikke tro.
Du vidste, hvem der dræbte den mand, og efterlod ham i Cappella Palatina.
- Ved du ikke det? - Jeg mødte ham for 20 år siden.
Il Mostro. Monstret fra Firenze.
Han arrangerede sine ofre som et smukt maleri.
Il Mostro skabte billeder, som forblev i mit hoved.
For 20 år siden... Jeg dvælede ved et par, der blev fundet dræbt -
- bag i en pickuptruck i Impruneta.
Ligene var udsmykket med blomster.
- Som en Botticelli. - Nøjagtigt som en Botticelli.
Hans maleri, Primavera, hænger i Uffizi-galleriet i Firenze -
- som for 20 år siden. Den udsmykkede nymfe til højre.
Blomsterne strømmer fra hendes mund, helt ens.
Uffizi-galleriet, det var der, du mødte Il Mostro.
Det var der, jeg mødte denne mand.
Monstret fra Firenze.
Succes kommer som et resultat af inspiration.
Åbenbaring er udviklingen af et billede -
- som først er diffust og så bliver klart.
At finde inspirationen, Il Mostro brugte, var en sejr.
Jeg tog til Uffizi og stod foran den originale Primavera dag efter dag.
Og de fleste dage så jeg en ung, litauisk mand.
Han var lige så tryllebundet af Botticellien, som jeg var.
Så tryllebundet, som jeg forestillede mig, at Il Mostro ville være.
Og hver dag så jeg ham genskabe Primavera med blyant -
- ligesom han gjorde med kød.
Jeg vidste det. Det var det bedste øjeblik i mit liv -
- et øjebliks åbenbaring, som gjorde mig berømt og ruinerede mig.
I ambitionens rus -
- ødelagde Questura næsten den unge mands hjem på jagt efter beviser.
- Han efterlader ikke beviser. - Nej, han gør ej.
Han spiser dem.
En anden mand, ikke en uskyldig mand -
- men uskyldig i disse forbrydelser, var en perfekt mistænkt.
Han blev dømt uden beviser, bortset fra hans personlighed.
Skyld har en tendens til ikke at fæste sig ved Hannibal Lecter.
Den har en tendens til at fæste sig ved dig.
Jeg knuste hvert et ben -
- brækkede dem dynamisk.
Gjorde dig formbar.
Jeg flåede dig, bøjede dig -
- vred dig og trimmede dig.
Hoved, hænder, arme og ben.
Som en planteskulptur.
Dette er mit værk.
Et valentins-kort skrevet på en knækket mand.
Will?
Jeg føler mig nærmere Hannibal her.
Gud ved, hvad jeg ville have været uden ham?
Han gav os sit knuste hjerte.
- Hvordan vidste han, at vi var her? - Det gjorde han ikke.
- Men han vidste, vi ville komme. - Han savner os.
Hannibal følger flere tankegange på en gang uden distraktioner -
- og en af dem er altid til for, at han kan more sig.
- Han leger med os. - Altid.
Vil du stadig tage med ham?
Ja.
Han gav dig tilbage til mig.
Og så tog han dig.
Det er som Trine og fodbolden, han hiver dig hele tiden væk.
Hvad hvis ingen døde? Hvad hvis vi alle tog af sted sammen?
Som vi skulle gøre, efter han serverede lammet.
Hvor ville vi være taget hen?
- Til en anden verden? - Til en anden verden.
Han sagde, han havde lavet plads til os.
Der var lavet plads til dig, Abigail. I denne verden.
Det var den eneste plads, jeg kunne lave til dig.
Beder du?
Hannibal beder ikke. Men han tror på Gud, intimt.
Jeg spurgte ikke Hannibal Lecter.
Jeg tror, mine bønner ville føles hæmmede af helgenerne og apostlene -
- og Jesus Pantocrator.
- Hvordan føles dine bønner? - Jeg håber, mine bønner slap væk.
- Bare de fløj op til Gud. - Bad du om at fange ham?
Du burde bede om, at han ikke fanger dig.
Jeg ledte ikke Questura di Firenze uden grund.
Du kunne ikke fange ham som barn.
Hvad får dig til at tro, du kan fange ham nu?
Det gør du.
Hvad får dig til at tro, at jeg vil fange ham?
Signor Graham...
Hvis du kunne være tilfreds med det -
- vil jeg foreslå at lade Il Mostro være.
- Det kan hverken du eller jeg. - Han slår dig ihjel.
Jeg har som regel ret.
Han lod dig kende ham. Han sendte dig sit hjerte.
- Hvor er han nu? - Han er ikke gået nogen steder.
Han er her stadig.
Hannibal!
Signor Graham?
Du bør ikke være hernede alene.
- Jeg er ikke alene, jeg er med dig. - Du ved ikke, hvis side jeg er på.
Hvad vil du gøre, når du finder ham, din Il Mostro?
Det vil jeg også gerne vide.
Du og jeg bærer de døde med os, Signor Graham. Vi må lette byrden.
Hvorfor bærer du ikke dine døde til kapellet, før du bliver en af dem?
Du er allerede død, ikke?
Godnat, kommandør...
Hannibal.
Jeg tilgiver dig.
Pernille G. Levine www.btistudios.com